Това ти е за твоята империя за бижута!
БЕЗПОКОЙСТВО
Translation ZALMEN BEHAR
В ролите: Моше Ивги
Ран Данкер
Карен Йънг
Филис Съмървил
Оператор: Виржини Сен Мартен
Арт директори: Джон Мейен и Йорам Шайер
Редактор: Исак Цхайк
Музика: Делфин Мизрох
Продуценти: Мартин Пол-Xас, Себастиен Делойе, Диана Елбаум
Сценарист и режисьор: Амос Колек
С прискърбие съобщаваме, че Фаня Ницки умря днес
от тежка болест на сърцето.
Погребението ще се проведе в други ден в 16:00 ч. на гробището Яркон в Тел Авив.
Моля, потвърди присъствието.
Скърбящи: сестра й Сара и синът й Цах.
Къде е стоката? Имам клиенти, не мога да им я доставя!
Случва се. Понякога нещата не стават на време.
Знаеш как са нещата. - Но стоката е тук!
Защо не ми каза? Защо не ми се обади по телефона?
Твоя мобилен цяла сутрин не отговаря!
Намерих човек, който плаща в брой, а не на кредит.
Внимателно, това е чупливо!
Чупливо? Договорът си е договор!
С теб никога не се знае ще платиш или не!
По-добре птичката в ръката, Моше.
Какво направи, копеле? Какво направи с мен?
Лайно! Едва не ме убиха!
Имам семейство, кучи сине! Еврейско копеле! - Ти за кой с мислиш?
Скапано еврейско копеле! Израелска издънка!
Това ли научихме от Холокоста? Как да се прецакваме един друг?
Моше, ти побърка ли се?
Дай ми още една чашка. Как ти е името?
Напитките струват по $4.
Аз съм приятел на Шимон. Моето име е Моше.
Йоланда! - От същото ли?
"Dеwаr's" с лед.
Имах син, нарекох го с име непорочно...
В това всичко беше точно...
Бях неузрял и млад...
Бърках любовта, че е мармалад... Какво ще кажеш?
Сипи ми водка с лимон! За да стане купон.
Остави думите да бушуват, просто нека се римуват.
Харесват ли ти моите стихове?
Дължиш $4. И не ми харесва твоята поезия.
Да свързваш глупости в рима, това не е поезия.
Това са доста посредствени глупости.
Аз не плащам за напитките тук, всички бармани го знаят.
Аз не съм ти прислужница.
Ще плащаш или не? - Не плащам за напитките.
Попитай Шимон, ние сме стари приятели.
Вече го попитах. Той каза да си плащаш.
Шимон, откога назначи тази кисела физиономия зад бара?
От днес.
Прилича на надзирател в лагер за военнопленници.
Къде я намери? От запасняците на Гестапо?
Трябва ми някой силен човек да движи това място.
Тя е служила в американската армия. Изглежда е била в Ирак.
Тя има отлични препоръки.
Добре, това е твой проблем. Жените винаги са проблем.
Харесвам те сладурче мое, харесвам крачето твое.
Бих те хапнал с наслада, сиропирана с шоколада...
Спазвай дистанция, идиот такъв!
Ти не си поет, а жалък женкар!
Само се приближи, ще ти строша главата!
Хора като теб с една ръка по дяволите пращам.
Бейзболната бухалка без да се замислям хващам!
Бях зает. Току що получих нова партида часовници.
Ще ти ги донеса утре.
Уалла! Уалла!
Какво значи "уалла" на иврит?
Това е на арабски. Хайде да се чукаме.
Значи означава, "да се чукаме"? - Не.
Това е нещо като "уау".
Радост, позитивност, енергия.
Хайде. Обърни се обратно.
Ти обичаш, когато те хвана отзад, Ема?
Ти се чукаш с удоволствие, Ема.
Аз съм Джес. - Джес...
Всички момичета са еднакви в тъмното. Нали, Моше?
Така е, Ема. И на светло са същите. Но аз те обичам, мой Мечо Пух.
Хайде. По-бързо!
Направи го, малки търговецо на часовници!
Дай да се обърна. - Нямам време.
Нямаш време за какво? Нямаш време да легна по гръб?
Слушай, не напуснах Израел, за да живея тук като никаквец.
Ако беше за момичетата легнали по гръб можех да си остана в Израел.
Всички те бяха готови да легнат по гръб за мен.
Тогава защо си тук? - За да започна всичко отначало.
Де се чувствам спокоен, свободен, и щастлив.
Без исторически връзки, без библейски наследство.
За да живея в земята на неограничените възможности.
Кои по дяволите решиха, че еврейския народ
трябва да е в тази дупка, наречена Близкия изток,
сред стотици милиони луди мюсюлмани?
Това ли се нарича спасение?
Трябва да ходя на работа.
Опитай супата, тя е зашеметяваща.
Уалла!
Ало? - Ало?
Моше? Моше Амар?
Чао, Моше. Беше доста бързо, но супата беше добра.
Ало! Кой е?
Моше, чакай!
За Бога, остави ме на мира.
Как така остави ме? Дължиш ми наема за апартамента за 3 месеца.
Престани да ме правиш на идиот!
Моше, това е Ню Йорк, да не ти е Беер-Шева.
Добре, Тверия е. Така устройва ли те? Ще ти го платя до два дни, хайде.
Слабоумен кучи син.
Амар, чух всичко!
Ти си скапан неудачник!
Ти си като някоя чернилка!
Искаш всичко да ти се поднесе, а не да работиш за него!
Само едно не забравяй, ти си тук нелегален, Моше.
Само да вдигна телефона, и изчезваш веднага оттук.
Ще забравиш за Америка завинаги! Чуваш ли?
Сега доволен ли си?
Аз съм в траур, изрод такъв!
Синът ми остана сирак! Бъди по-любезен!
Разтрогвам договора с теб.
Прави каквото искаш. - Не, ти не разбра!
Ти си мъртъв! Мъртъв! - Какво знаеш за смъртта?
"Нека се възвиси и освети Неговото име по света,
създаден според Неговата воля;
нека властва завинаги в Неговото царство;
и завинаги над целия народ на Израел...
Нека името Му бъде благословено во веки веков.
Благословено, възхвалено, превъзнасяно,
Да бъде името Му велико и споменавано!
Благословен да бъде, отвъд всички благословии и химни,
всички хвалебствия и утешителни думи, произносими по света. Амин"
Амин.
И бди над сина ми Цах.
Последните осем портрета, подписани от самия равин!
$5! Хайде!
Ето! Ще ви дам два. Хайде.
Да ми 15. Благодаря!
Ще ви ги сложа в плик.
Не се притеснявайте, ще издържи до идването на Месията.
Благодаря, благодаря.
Благодаря.
Какво правиш тук? Не си ли в отпуск за траура?
Не мога да остана нито ден вкъщи.
Още един ден в къщата на майка ми, и ще полудея.
Дори не е изтекъл траура от 7 дни.
Кой си имам в Тел Авив? Само стари полски лели. Трябва да съм тук.
Как са нещата тук? - Отлично.
"Код жълто". Имаме зелена светлина. - Ще действаме ли?
"Код жълто?" Идвам веднага с вас.
В никакъв случай.
Как така "в никакъв случай"?
Този терорист го дебнем две години.
Цахи, казах ти "не". - Кажи ми, защо съм в армията?
Не се притеснявай, ще има други мисии. - Знаеш, че съм твоя най-добър снайперист.
Тук е Цах, вече е на мушка.
Стрелям.
Как беше? - Без проблем.
Добре ли си? - Той просто падна.
Имаше едно малко момиче, но тя не видя нищо.
Какво ме гледаш така? - Имаш нужда от почивка.
Приятелю, ела. - Какво. - Ела, ела.
Искам да говоря с теб. - Дай ми препоръка за свръхсрочна служба.
Майка ти искаше това да се уволниш, зачитай това.
Зачитах го докато беше жива. Сега я няма и всичко се промени.
Ела на себе си. След 2 месеца се уволняваме.
Ще отидем в Индия, в Южна Америка. Ще видим света, как живеят хората
и колкото искаш бразилски момичета!
И тук в Израел има достатъчно момичета.
Армията не е за теб.
Има още толкова възможности без да натискаш спусъка!
Знаеш, че съм обучен да бъда снайперист.
Така спасявам стотици животи... - Но съсипваш своя живот.
Това е нещото, което мога да правя.
Като мой приятел очаквам да не ме прецакаш, нали?
Това е добро място. Стой тук.
Да... Какво? Чакай, къде? В коя военна част служи?
Хайде, размърдай си задника. Това не ти е Ум ал-Фахм!
Къде каза, че служи? Какво? В разузнаването?
В коя част от разузнаването?
Не, не се притеснявам. Просто мразя всички тези неща с окупацията.
Здравей, Йоланда! - Здравей.
Кой е този млад господин? - Спенсър.
Това е синът ми. - Здравей!
Аз съм Моше. Като пророка Мойсей, от Библията.
Какво имате там? - Спенсър, трябва да вървим.
Хайде, нека ти покажа. Крем за ръце от Светата земя!
Вземи, дай го на майка си.
Майка му не използва библейска козметика.
Тя е атеистка и особнячка.
Спенсър, хайде да се завърнем в "Планета Америка".
Той много добър крем за кожата!
Казвала съм ти да не взимаш подаръци от непознати!
Той не изглежда непознат. Той знае името ти.
Хайде не ме дразни.
Хайде, Фатима! Всичко за $20!
Какво е това? - Всичко за $20!
Нещо за теб. Ето подарък за теб.
Слушай, Пини, братко. - Аз не съм ти брат.
Дай да видя... Добре, знаеш ли какво?
Убий ме, нахвърлих ти се, като животно, без повод.
Убий ме, живота ми се прецака последно време. Хайде, убий ме.
Не се притеснявай.
Всички се борим да оцелеем тук. Мислиш ли, че е лесно в Ню-Йорк?
Изведнъж научаваш, че жена ти умира, сина ти е ядосан,
и направо си съсипан, откачаш.
Знаеш ли какво? Ела тук. Вземи една бутилка.
Хайде, наистина. Удари ме!
Отсега нататък ще ти плащам навреме. Хайде удари ме.
Дай, дай нещо тежко да пренеса.
На кой етаж? Вторият?
На петият. Все още не съм приключил с теб.
Дори не си помисляй! - Ти си със златно сърце!
Моше, трябва да ми помогнеш. Черните музиканти ми направиха номер.
На отговарят на телефона и хората тук се нервят.
Израелците в Америка са от най-трудната клиентела.
Капризни, и с претенции. Хайде на сцената.
Остави ме на мира. Не съм в настроение.
Прочети им нещо. Анекдоти, загадки, стихче, каквото искаш.
Хайде, хайде отивай. Пиенето за моя сметка.
Отиди до сцената. - И дума да не става.
Откъде стихчета, не мога от ръкава да си ги изкарам.
Опита ли крема? - Не. Можеш да си го вземеш.
Зарязах поезията, откакто напуснах страната на насилието и идиотизма.
Сега съм бизнесмен. - Моше, какво толкова искам. Дребна работа.
Казах, не! Това е въпрос на принцип.
Пишех поезия в Израел, кой му пукаше? Това е вече минало.
Сега изкарвам пари с часовници, бижута, отвертки и презервативи.
Трябва само да намеря своята ниша.
Повече няма да продавам душата си. - Кой говори за "душата", копеле!
Не му давай никога повече да пие, Йоланда.
Този неудачник никога няма да пие тук повече.
Разбира се. От мен няма проблем. - На кой му е притрябвало? Стига услуги.
Разбираш ли, че се разваля вечерта на посетителите?
Добър вечер.
Ще започна на иврит.
Аз съм израелец.
Бивш израелец.
Това е посветено на любовта, до бившата ми жена,
която отиде при нейното любящо семейство...
на небето.
"Когато беше млада тя, на около двадесет,
отиде да търси любовта по всеки път и пътека.
Бохемка може би бе тя, но се луташе без покой
да намери грижовен към нея и търсеше кой ще е той.
Скиташе се по улиците тя, в търсене на любовта,
и накрая да кажа не смея, че пипна гонорея...
Получи я от мен.
След това имахме син. Наименувах го Цах.
Нищо лошо в това, нали?
Но го зарязах още същия ден, когато беше роден.
Всъщност, съжалявам, че не използвах кондом.
Забравих "гумичката", жалко, и се роди детенце малко.
Сега синът ми е в Долината Бекаа в Ливан като войник.
А аз се шляя тук при река Хъдзън като отшелник.
Тук е пълно с американци, които не разбират и дума на иврит.
Но се смеят. Добре... Аз самият предпочитам английски.
Роден съм в семейство, което нямаше нищо.
Марокански имигранти
в царството, на аристократите ашкенази.
Моите родители нямаха пари да ми купят чорапи.
Знаех, че моето спасение е в моето остроумие. Остроумието ми с думи.
Моята душевност ако щете. Затова реших да стана поет.
На иврит, моля!
Иврит, иврит, иврит.
Защо напуснахте страната на дебилите, да слушате и тук иврит?
Не ви ли е достатъчно, че сте се оженили за момичета...
от Беер Шева до Афула, от Ейлат до Метула.
Анат-леконравната, Ривка-арогантната,
Мира-самодоволната, Етна-вулгарната,
Геула-страшната, Дафна-глезлата,
Талия-къдравата, Гила-обръсната,
Шула-смръдлата, Рама-самодоволната,
Сима-упоритата, Тама-тъпата.
Спах с всички тях - жалки впечатления.
Скапаняк такъв!
Благодаря. И аз те обичам.
Както е сега моя син, аз бях войник тогава.
Просто изпълнявах заповеди, но дълбоко в себе си мислех:
"Ами моя живот? Моите мечти?"
Отслужих на родината си и един ден просто напуснах и никога не се върнах.
Това е което мога да кажа.
Дори не исках да видя какво оставих там. А вие?
В края на краищата, аз съм евреин със съвест.
Направо се задушавах, когато убивах.
Но оставих всичко, въпреки че половината ми живот бе преминал.
Ще кажа, че просто имах смелостта да избера.
И ето ме мен... Жалка гледка.
А сега позволете да се оттегля.
Скапаняк, скапаняк!
Аз не бард, аз съм поет. Разбра ли?
Ето. Подкрепи се.
Какво ти казах? Проработи.
Ще отида да се изпикая. - Вземи малко джобни пари.
Пикая на всички вас.
Харесват ми твоите стихове. Просто невероятни.
Как ти е името? - Нета.
Не ми харесват израелките боядисани като блондинки.
Жена ми беше блондинка, но тя беше от Полша.
Ще взема да повърна тук. - Хайде, повръщай.
Искаш да ме изплашиш с твоята полска жена?
Ще я изям за закуска.
Затваряй си устата. Тя е мъртва.
Покажи малко уважение към мъртвите.
Кажи ми, какво са ти направили израелките?
Ела при мен, кучи син.
Гнило. Пари и зелена карта, само за това мислите.
Вие нямате достойнство както американските жени,
или чара на френските курви.
Курва ли ме нарече? Правя изкуство, както и ти.
Изкуство? Всички сте курви.
Аз съм певица.
Опитай крема. Прекрасен ефект.
Ето ти бакшиша.
"Неспокоен, той броди по улиците,
самотен, забравен, не открива любовта.
Само слуша през нощта, свирката на локомотива.
Той заминава днес, ще си е отишъл утре. "
Това е страхотно. Харесва ми.
Кажи ми, когато жертвата ти е на мушка... - Да, питай.
Не е ли трудно? Той може да има жена, деца.
Гледам целта през телескопичния мерник
и си представям баща ми. Така ми е по-лесно.
Хайде, снимай ме. - Накъде?
Не се цели в мен. - Снимай.
Страхотно. - Снима ли?
Благодаря. - Моля.
Отново, застудя.
Миналата седмица беше жега. - Времето в Ню Йорк е откачено.
Имаш ли нещо против да поговоря с теб?
Мога да ти бъда и майка. - Хубаво е човек да има семейство.
Имаш ли деца? - Син. Но той е в Израел.
Имах трима съпруга, но нямам деца.
Наистина, три? - И тримата починаха.
Но не съм ги убивала. Сами си починаха.
Двама от сърдечни проблеми, третият от бъбречни.
Омъжвах се докато са здрави, и изведнъж стана така.
Такъв е животът. Някъде печелиш, някъде губиш.
Никога не съм очаквала, че като стара ще съм сама.
Добре де, няма значение. - Разбира се. Задръж рестото.
Знаеш ли, че имаш много хубава къдрава коса?
Ти изглеждаш като поет.
Казвам се Шийла.
Искаш ли да дойдеш у нас? Ще ти покажа моите татуировки.
Содом и Гомор бяха вече история, преди да срещна теб блуднице моя.
Намираме се в страната, дето мед и мляко тече в реката.
Срещнах момиче с големи цици...
в бар в Тел Авив. Почерпих я с бира.
И тя каза: "Ще ме оставиш ли на мира?"
Добре, казвам: "Мисля, че грешите...
Само в панталона да проверите, и нещо здраво ще усетите.
Както в историята еврейска става, тя е дълга, но корава...
А тя проверява: "Господине, вярно е това, което обрисува.
Човешките неща са това, което ме интересува."
Един блус в нощта и аз подхванал я откъм гърба.
Това е, което накрая получи, тази с големите цици...
Така се случи.
Кой са тези?
Това е Уолтър, това е Тони, това е Джордж.
Бог да благослови Америка, страната на неограничените възможности!
И ние сме 51-вия щат. Щата на разочарованието.
Вместо червено, бяло и синьо.
Нашият флаг е само синьо и бяло.
Проляхме толкова много кръв, че вече нямаме червено.
И вече правдата не е на наша страна.
Страната, в която всички са гений, но никой не знае нищо.
Винаги сме готови да се бием, дори когато няма с кого,
освен жени и деца.
Веднъж годишно имаме ден за изкупление на греховете. Един ден, и нито минута повече.
И започваме отново същото през следващите 364 дни.
Шимон, разкарай този антисемит от сцената!
Утре вечерта музикантите се връщат.
Антисемит? - Да.
Жена ти за пръв път свърши, когато аз я чуках, лайно такова!
Когато имаш син, наречи го Моше...
и попитай жена си откъде е получила тези болки в задника?
Мъртъв си, откачалко!
Късметлия си, че сега ще зачене, импотентен глупако!
Ако е момче, направи както ти казах.
И разбира се, запали свещ на Стената на плача.
Добре, Моше, вече е достатъчно.
С ваше разрешение ще продължа.
Майната ти! Няма да продължиш!
Защо не си остана там? Какво, по дяволите правиш в Ню-Йорк?
Бях разочарован от онази проклета страна.
Кое е толкова трудно да се разбере?
Ако искате да сте общество базирано на идеализма.
Тогава придържайте се към това!
Проявете малко характер...
не се опирайте на посредствеността и корупцията.
Заради измет като теб, нашата страна пропада.
Заради мен? - Да, заради теб!
Копеле такова! Само секс и провокации ти е в главата.
Кой си ти? Познат ми е гласа.
Аз бях негов командир в армията. Той никога не е воювал!
Той е дезертьор. Избяга.
Воювал съм. И продължавам да се боря.
Заради него загинаха войници!
Хей, ти...
Мусаев. Подполковник Йоси Мусаев. Помниш ли ме?
Сега си спомням. Мусаев-касапина.
Мислех, че продължаваш да служиш на Израел,
като убиваш палестински жени и деца.
Не, не. Разработвам високите технологии.
Усъвършенствани оръжия. Ракети "въздух-въздух".
Продаваме на Пентагона. Две седмици тук, две в Израел.
Вземи моята визитка.
Изпусна нещо. - Не, не, това е за теб.
Купи си нещо за ядене, паразит такъв. Изглеждаш ужасно слаб.
Изплаши ме! - Съжалявам. Аз самият треперя.
Ти си ме следил? За какво, по дяволите?
Исках да знам къде живееш. Ние сме почти съседи.
Ти играеш баскетбол?
Слушай... - Не, ти слушай.
Какво искаш? Нахълтваш тук.
Вече е четири часа сутринта! Нямаш ли си дом?
Не е точно така. Наистина те харесвам.
Не знам какво става в моя живот.
Не искам да се отнасяш така с мен.
Как се отнасям с теб? - Като полицайка,
която е длъжна да се занимава през смяната си с пиян идиот като мен.
Чудесно сравнение. Какво искаш?
Имах тежък ден. Едвам се държа на крака.
Погледни на мен сериозно.
Погледни ме и ми кажи какво виждаш?
Виждам невисок човек, който се поти в този студ.
Искам да те опозная по-добре. - Защо?
В бара на Шимон има толкова мили сервитьорки, без спирачки,
а моите спирачки са повече отколкото в автосалон.
И кожата ми е лоша, а характера още по-зле.
Ти просто се боиш, като мен!
Просто да ти кажа, че погребението на майка ми мина добре без теб.
На никой не липсваше, благодаря, че не дойде.
Синът ми се обажда от Израел. Не знам какво да правя.
След 21 години се опитва да установи връзка с мен.
Добре. Използвай шанса.
Какво мога да направя за него?
Изоставих ги с майка му веднага след като се роди.
Прибери се при него в Израел. Или нека той да дойде тук в Ню Йорк.
Не искам да забавям темпото. Сега не му е времето, Шийла.
Когато най-накрая уредя живота си тук,
ще отида в Израел да посетя сина си, богат и успешен.
И той ще те заобича заради богатството и успеха?
Може поне аз самия да се заобичам.
Не съм прекарал последните 20 години тук, за да си тръгна сега.
Искам да стана безсмъртен. - Безсмъртен?
Безсмъртието се въплъщава в децата и в любовта към теб.
Момчета, елате тук.
Не ги дръжте твърде дълго. На тях също им е горещо.
Видя ли колко добър стрелец съм? - 77 девици го чакат в рая.
72, идиот такъв. - Да, за атентатор самоубиец.
При бръмбарите самоубийци е различно.
На какво скапано място ме забиха.
При бръмбарите самоубийци е 77.
Хей, ти, Марадона!
По дяволите!
Кой е? - Ало?
Този номер беше изписан на телефона ми.
Не мога да говоря, на смяна съм. - Няма проблем, ти ми звънна.
Дори не знам откъде намери номера ми.
В нейният бележник, когато тя умря.
Заедно с твои снимки и писма, на които не си отговарял.
Къде си? - В долината Бекаа.
Забиха ме на обществена служба защото останах сирак.
Превърнаха ме в полицай.
Аз просто не успях. Не можах да дойда, бях зает.
Трябва да затварям. - Имам толкова работа...
Пет минути и изчезвайте от тук.
И без това ви побеждават.
Нещо прекъсна. - Мислех, че ще дойдеш.
Казах ти, не можах. Заринат съм с работа.
Изчезвайте оттук! Изчезвай!
Какво? Какво става?
Приключвайте с това, на смяна сме! Изчезвайте!
Какво става там?
Скапаняк, казах ти да дойдеш на погребението, нали?
Какво става там? Какви са тези изстрели?
Какво стана? Ставай, ставай!
Донеси ми аптечката! - Вода, бързо!
Обадете се за хеликоптер. По-бързо!
Вода!
Всичко ще се оправи.
Сега ще дойде баща ти, ще те вземат
и всичко ще е наред.
Всичко ще е наред. Дръж се.
Още малко.
Дишай. Дишай...
Просто не спирай да дишаш. Дишай, не спирай.
Потърпи още малко.
Млъкнете, некадърници!
Трябва да благодарите, че изобщо ви говоря.
Нямате представа, как ми е писнало
да ви разказвам за живота си.
Все едно се случва с някой друг.
Но кой го е грижа.
Ще ви прочета правата на арестувания.
Имате право на адвокат.
Имате право да запазите мълчание.
Всичко, което кажете може и ще бъде
използвано срещу вас в съда.
Никой не ми е прочел тези права, когато се родих...
в далечното царство оттатък морето,
в царството на ашкеназката аристокрация.
Или, когато отидох да служа в армията, да убивам или да бъда убит,
от хора,
срещу който нямам нищо против или те срещу мен.
И всичко това заради древното царството на Саул, Давид и Соломон,
а сега демокрация убиваща надеждата на децата.
И имаш право да запазиш мълчание,
когато гледаш погребения, десетки на брой.
Просто се опитай да не плачеш, когато децата ти
ридаят покрай ковчезите на твоя телевизор.
Вземи. - Това за мен ли е?
Опитвам се да започна нов живот. Имам нужда от още един шанс.
Едва ли съм твой вкус. Над 40 съм и нося сутиен.
Търся любов и стабилност. - Стабилност? С мен?
Аз съм дъщеря на военен, работя като барманка,
която не може дори да пийне.
Самотна майка и храня сина си с бакшишите от бар,
където няма бакшиши, защото говорят език, който не разбирам, идиш.
Иврит. - Както и да е.
Благодаря за цветята. Всичко хубаво.
Ще ги сложа в уиски.
В уиски е добре.
Какъв ужас.
Ужасно са подути. Целите са в мазоли.
Ходиш твърде много.
Лекарят ми предписа да се разхождам из града
и да се заглеждам в симпатичните млади мъже.
Кой би си помислил?
Какво? - Че точно ти ще се отнесеш по човешки.
Това ще бъде нашата тайна.
Обещай ми: Когато стана напълно безпомощна, ще ме убиеш.
Аз не съм убиец, Шийла. Аз съм любовник.
Струваше ми се, че ти се радваш на живота.
Наслаждавам се на всеки момент.
Но само защото знам, че всеки момент, когато реша
това може да спре.
Ако не бях уверена в това, целият чар щеше да изчезне.
Когато дойде времето, ако ме обичаш, ще ми помогнеш.
Откога имаш кючек танци? - Това е негова идея.
Казва, че не може да чете поезия повече от час.
Този смотаняк стана доста нагъл.
От дриплльо стана "голям" поет.
Печалбата ми нарасна с $10,000, откакто той е тук,
а тя работи за жълти стотинки. Само погледни как танцува.
Когато се оттеглих от армията, преди 10 години ме смени Цвика Шлуш.
Наскоро ми се обажда и ми казва: "Йоси, познай кой служи при мен?".
Казвам: "Кой?" Той отговори: "Сина на Моше Амар. "
Наистина ли? - Да, и е добро момче.
Един от най-добрите ни снайперисти на териториите.
Дори не знаех, че има син... - Има, има.
А сега един човек, които открих тук.
Имам честта да ви представя един нов талант от Израел.
Моля, приветствайте Нета!
¶ Имаше такива нощи, още ги помня. ¶
¶ Ще ги помня до смъртта си. ¶
¶ На пътя между Дегания и Кинерет ¶
¶ Стоеше натоварена каручката на моя живот. ¶
¶ Той дойде: "Слушай, дете. Построих дом за теб. ¶
¶ Ти вечер бродирай моята риза. Аз денем ще търкалям каручката. " ¶
¶ Той беше блед и висок, както в песента, и дърпаше каруцата по широкото поле, ¶
¶ Аз бродирах ризата му. Синя със златни цветя. ¶
¶ Имаше нощи, които ги помня. Той освети моите дървета в градината. ¶
¶ Освети пътеките между Дегания и Кинерет. ¶
¶ И само мен ще запази завинаги. ¶
Понеделник е, когато съм свободна. Искаш ли да дойдеш на вечеря?
Разбира се. Разбира се. Имаш предвид този понеделник ли?
Тази вечер. Във седем.
Разбира се.
Как така молбата ми е отхвърлена?
Вече от 10 месеца съм взводен командир.
Имам перфектно досие.
Детето все още е в болница.
Репортери от цял свят взимат интервюта от родителите му.
Детето просто е искало да играе футбол.
Не беше преднамерено. Оръжието случайно стреля.
За всички ще е най-добре ако си тръгнеш.
Преди всичко, за теб самия.
Да не искаш да си имаш работа с разследвания и армейски психолози?
Това беше инцидент. Моите войници могат да свидетелстват. Също и моя старши, Арик.
Арик не е подписал твоята препоръка.
Цах, ти си прекрасен войник
и скоро ще бъдеш прекрасен гражданин.
Твоята задължителна служба скоро свършва. Целият живот е пред теб.
Това е всичко! - Не!
Отдадох живота си на армията. Всичките ми стремежи са тук.
Съжалявам, но нямам избор.
Накъде? - За Йерусалим.
Качвай се.
Може ли една цигара? - Разбира се.
Моля. "Империал"!
Шукран. Данке шойн. - О, говориш немски?
От Германия ли си? - От Израел.
Тогава какво правиш тук, такъв блондин като Брад Пит?
Обзаложих се дали ще мога да се измъкна от тук жив,
без оръжие, без пари и телефон, без нищо.
Въпреки, че бях сержант 10 месеца тук.
И на какво се обзаложи? - На халба бира.
Чу ли? Бира, по дяволите! - Не те ли е страх?
От какво да се страхувам? Ние сме съседи, всички искаме мир
и развитието на Близкия изток. Като цяло, искаме да си живеем живота.
Да живее и се развива Близкият Изток!
"Новият Близък Изток"!
Как си, Рой? - Цах! Какво става? - Всичко е наред, брато.
Демобилизираха ме. - Не може да бъде! Кога? Хайде, минавайте!
Всичко хубаво.
Какво носиш тук?
Моят специалитет. Мароканска супа!
Спенсър, днес е понеделник. Твой ред е да измиеш съдовете.
Оставете това на мен.
Наздраве! - Наздраве.
Тук има момичета от всички краища на света.
Всички са дошли да намерят смисъла на живота в Ал-Кудс.
За Ал-Кудс!
Извинете, може ли да донесете още четири големи бири?
Друго искате ли? - Още нещо?
Донеси салата "табуле". - Благодаря.
Центърът на света. Това е центърът на света!
Затова всички тук са унили, напрегнати, неспокойни.
Не можах да разбера. - Всичко е откачено тук.
Никой не знае какво ще донесе утрото. Важна е само нощта.
И ние, и вие правите същото.
Защото това е библейската земя. Градът на Бог.
Как си, Евгения? - Казвам се Светлана. - А, Светлана.
Да. - Светлана, Светлана.
Елате при нас. Донесете още 4 бири! - Защо не?
Хубави шорти. Отиват ти.
Те са от училището на Спенсър. Аз също там съм учила.
"Йоланда Боген, престани да се подсмихваш!"
"Престани или ще изхвърчиш оттук!"
Моят учител във втори клас.
Спенсър е много по-добър ученик от мен.
Но ти си добра в спорта.
Харесва ми тази риза.
Баща ми служеше там, в Хавай.
Загубих сърцето си в Уайкики. В Уайкики загубих сърцето си.
О, ако замина от Уайкики.
Ти изглежда се разбираш с децата. - Аз? С децата?
Спенсър те обожава.
Супата. Това е единственото нещо, което мога да правя добре.
Да готвя супа.
Харесва ми Спенсър. - И на мен ми харесва.
Ако го нямах, вероятно днес нямаше и да съм жива.
Щях вероятно да съм някой атентатор-самоубиец,
или щях да се напивам до смърт в някоя кръчма.
Понякога не знам за какво живея на този свят,
но със Спенсър света придобива смисъл.
Когато имаш деца, никога не се чувстваш самотен.
Всъщност, и ти самия го знаеш. - Де да го знаех!
Всъщност, не го знам.
Избягах от бащинството като от чума и сега изведнъж той ми се обажда.
Но вече е твърде късно.
Никога не е твърде късно. Просто е малко по-трудно.
Това е той. - Колко е красив!
Мислиш ли? Той прилича на нея.
Не, той много прилича на теб. Твоите очи.
Безумни? - Да. И все пак наранени.
Мечтателни, опасни, одухотворени,
гибелни, съблазнителни.
Кафе? - Да.
Как го искаш? - Черно, без захар.
Черно, без захар. Като душата ми.
Харесват ми твоите стихове. Придават характер на заведението.
Също и израелските певци.
Ти каза, че си барманка, която не бива да пие.
Това е вярно. Губя си ума много бързо. Не мислиш ли?
Къде е Ибрахим?
Ибрахим? Отиде си.
Къде отиде? - Да залага бомба.
Добро утро! Добре ли спа, Цах Амар?
Уау, закъсняваме!
Хайде, да тръгваме. Побързайте, побързайте.
Каква бомба? Къде ще я заложи?
Спокойно. Шегуваме се, успокой се.
Успокой се, шегуваме се. Ето го Ибрахим.
Извинете...
Тук има ли поетични четения? - Не. Това е джаз бар.
Значи няма вечери с поезия?
В рекламната обява пише, че Моше Амар се изявява тук?
Хей, Йоси, тук вече се появи се фен на Моше Амар.
Нов ли си в Ню-Йорк? - Да. Пристигнах днес.
Приятно ми е, Йоси Мусаев.
Цах. - Студент ли си?
Току-що се уволних и дойдох да видя Америка.
Цах, аз се занимавам с оръжия и технологии. Вземи.
Разбираш ли нещо от оръжия?
Бях снайперист в армията, но това е вече минало.
Никога не знаеш какво е в бъдещето, какво е минало...
Търсиш ли работа или просто се интересуваш от поезия?
Не мога да понасям поетите.
Имам нужда от човек, които да ми пази гърба.
Ще видим. - Помисли за това. - Благодаря.
Казах на Шимон, че ако не го разкара,
ще си изтегля парите, които съм инвестирал тук,
и тогава въздуха ще издиша оттук като от балон.
Отначало помисли, че се майтапя. Сега не мисли вече така.
Взех приспивателни и пих малко вино.
Всичко е добре.
Всичко е наред.
Аз съм с теб, любов моя.
"Любов моя". Това е сладко.
30 години не съм го чувала.
Нямам късмет в любовта.
Какво да ти почета?
Стихове за любовта, като се започне от древногръцки, или просто порнография?
Второто.
Когато бях в началното училище имах една учителка по физика.
Косата и беше на конска опашка и имаше огромни цици.
Те опровергаваха закона за гравитацията,
който старателно ни бе преподавано от нея.
Тя бе на 25, или може би... - Побързай.
Училището бе в пустинята.
По това време нямаше климатик в Израел.
И когато тя започваше да се поти, зърната й се открояваха на блузата.
Бях само на 10 години.
Това е последната ми вечер тук.
Собствениците на бара ми дръпнаха шалтера. Имат това право.
Казаха, че говоря много за политика и вулгарности.
Позволете ми да кажа няколко думи.
Това беше страхотно преживяване за мен. Обичам ви всички.
Наистина така мисля. Това място и тази публика ми дадоха шанса...
...да съм на сцена, да бъда артист отново, да чувствам.
Вие узаконихте моя живот.
Не знам как да ви се отблагодаря.
Обичам ви всички. Наистина.
Но аз ще се върна. Може би не тук, но някъде другаде.
Написах книга. Ще излезе след 3 месеца.
"Стихове на неспокойният". Надявам се да ви хареса.
Не забравяйте да си я купите.
Ще търся друго място за четене на стихове.
Вече имам предложение за една кръчма на Гринуич Авеню.
Сега, нека ви прочета още една поема...
тя се отнася за нещо, което наистина обичам.
Искам да кажа нещо на братята си в Израел.
"Славни мои братя, герои от битки, познаващи страданието.
Може би ще ви разочаровам, че не съм в рима,
че не се майтапя и никого не критикувам,
но къде другаде мога да намеря, прекрасни хора като вас?
С кого другиго мога да поговоря за мен, за нас,
за тази наша неповторима държава.
За нашите момичета.
За нашата неповторима армия.
Която за 6 дни победи седем арабски армии.
Може би, оттогава се разглезихме, разхайтихме,
развалихме, объркахме и изгубихме пътя си.
Но къде другаде по света можем да се чувстваме като у дома си,
както в Тел Авив или в Йерусалим?
С или без Храмовия хълм.
И всичко това казано от гостоприемния за нас Ню Йорк.
Хей, ти! - На мен ли говориш?
Да. Моето име е Цах. Цах Амар.
Така че, аз приключих. Благодаря на всички.
Това си ти, Цах. - Това съм аз. На 21 години.
След един месец.
Е, как е? - Как е какво?
Как съм? Аз съм добре. Ти как си?
Радвам се, че си тук.
Дай да те прегърна.
Ти изобщо не приличаш на мен.
Дай да пийнем нещо. Ще намерим тихо място. Тук е шумно.
Кога пристигна? - Вчера.
Имаме много да си говорим. Дай добре да те погледна.
Ти си красив. Но това го знаех от снимките.
Още една бира? - Защо не?
Бира и уиски, моля. Това е Цах, сина ми.
Съжалявам, че не дойдох на погребението.
Тук беше една бъркотия, но няма значение... Трябваше да дойда.
От 20 години не съм я виждал и изведнъж да застана на гроба й.
Аз стоях пред доста гробове. - Ох, Цах, Цах.
Нямаш представа как се чувствам като те виждам, Цах.
Цах. Какво име? - Означава светски ционист.
Аз го избрах. Наздраве!
Светски ционист. - По-скоро слаб снайперист.
Майка ми беше от Полша, затова баща ми ме нарече Цах.
Той не можеше да я понася.
Цах прилича на "Чах", "мароканец". - Не, изобщо не е така.
Тя почина от свръхдоза приспивателни и алкохол.
Мислех, че е от сърдечен удар. - Не.
Сърцето й спря да бие още докато беше жива.
Сега няма съмнение, майка ми почина.
Чувствай се в безопасност.
Майка ти беше много красива. Наследил си нейната красота.
Помисли само, можеше да приличаш на мен.
Ти си добър в приказките, няма спор.
Но твоя чар не ми действа, както на нея.
Хайде, да отидем навън, където можем да подишаме и поговорим.
Хайде.
Каквото и да кажеш, не можеш да се измъкнеш.
Вече разбрах, че добре се измъкваш с думи.
Аз съм се измъкнал преди 21 години, скъпо момче.
Въпросът е, дали искам да се върна или да продължа да бягам?
Само думи, рими, Дилън Томас, Елиът, Бялик. Думи, думи, думи...
Какво искаш? Да застана на колене и да моля за прошка?
Не искам прошка. Напуснах защото не можех да остана там.
"Баща ми ме изостави. И сирак ме направи.
Сърцето ми е разбито.
Душата с тъга пропита.
Само радиото през нощта,
ще ми пее за любовта."
Ти пишеш добре.
Не знаех, че си ги получил. Никога не ми отговори.
Нямах твоя адрес. - Не си го искал.
Във всеки случай, пишеш добре. Сигурно е наследствено.
Хайде, кажи всичко, което искаш, не го дръж в себе си.
Тук съм за да слушам.
Бавно и внимателно натискаш спусъка,
гледаш през телескопичния мерник...
от разстояние 500, 700 метра.
След това човека просто се преобръща и умира.
Никога вече няма да види своето семейство, децата си.
Но така служиш на родината си. - Не, това не го приемам.
Добре. Махай се оттук, окаян стихоплетец!
Опитвам се да разбера какво искаш от мен.
Какво мога да искам от баща, който ме е научил на всичко.
Който ме е водил в парка, купувал ми е биберон и четки,
който ми е чел поеми на Алтерман и Киплинг всяка вечер.
Какво мога да искам от теб? - Аз не исках дете.
Не исках плачлива жена около врата ми.
Не исках да живея в страна, която я чакат само войни.
Нищо не ми пасваше. От начало до края.
Какво мога да кажа?
Направих много грешки, не мога да ги оправя.
Не мога да ги върна назад.
Майка ти беше съблазнително момиче със свободен бохемски дух,
която не вземаше хапчета и живееше според емоциите си.
Така че трябваше ли да й отдам целия си живот?
Тръгвай, кой те задържа? - Но факта е, че си тук.
Може би не е заради мен. Но може би имаме шанс
да раздвижим някои молекули в душите си.
Ще помисля за това.
Пет часа сутринта е.
Нищо. Влизай.
Йоланда, нека се оженим.
Ще бъда добър баща на Спенсър. Много ще се старая.
Не знам дали ще мога, но ще опитам, кълна се.
Ти ще имаш всичко, което ти е липсвало.
Ти не ме обичаш, Моше.
Не те обичам? Как можеш да го кажеш?
За първи път в живота си виждам нещата ясно!
Обичам те!
Ти си силна, ти си красива!
Ти си човека, когото винаги съм търсил, без да го зная!
Не е нужно да говорим. Нека просто помълчим.
Какво искаш? - Работа.
Каза, че се нуждаеш някой да ти пази гърба, бодигард.
Това устройва ли те? - Трябва ми само пистолет.
Кой е? - Цах Амар.
Кой е? - Твоят син.
Синът ми? Как ме е намерил?
Здравей. - Добър ден.
Може ли? - Разбира се, влизай.
Аз съм Йоланда. - Много ми е приятно.
Моше, трябва да поговоря с теб.
Направете си кафе. Ще отида да напазарувам в бакалията.
Не си отивай.
Искам сам да му го кажеш.
Йоланда и аз ще се оженим.
Това е моят син, Спенсър.
Това е Цах, синът на Моше.
Ще ми бъдеш доведен брат?
Предполагам.
Ще видиш ли моята стая?
Можеш да посвириш, само да не я счупиш.
Ще се ожениш, вероятно ще си имате дете,
и ще бъдеш прекрасен баща, нали?
Да, сега вече съм достатъчно зрял за това.
От години, чувствам че си губя ума.
Чувствах, че съм сам на света и никого ненужен.
Дори не те познавах. Никога не си ме посещавал.
Дори нямам спомен от теб.
Имаше отгледано дете, което израсна като изоставено цвете в Тел Авив,
но не означаваше нищо за теб.
Защото чувствах, че вече съм те загубил, още от първия момент.
Отказах се от теб. Не бях там.
Ти ме изостави с жена, страдаща от депресия.
Тя не можеше нищо да ми даде, освен нейния гняв.
Тя се рисуваше с кървящо сърце и лице без очи.
Аз не можех да ти дам дори това. Мислех само как да спася себе си.
Разкажи ми за себе си. Нищо не знам за теб.
Какво ти харесва? Какво е важно за теб?
Какво мога да ти кажа?
Не се интересувам от политика, не разбирам от литература,
въпреки че чета каквото ми попадне.
Просто се опитвам да живея от днес за утре.
Аз също. Дълго пътуване, а?
Имаш ли си приятелка? - Не, само случайни връзки.
Всички момичета казват, че съм най-добрият им любовник
и след това бягат от мен, като от чума.
Защо? - Не знам.
Казват, че съм много затворен, не показвам никакви чувства.
Може и така да е.
Може би нямам твоята страст за секса и кариера,
и живея в родина изгубила пътя си и разочаровала целия свят.
Не, не целия свят, само мен.
Или може би аз съм разочаровал себе си, вече не знам.
Но можем да опитаме да се опознаем по-добре един друг?
Бих искал, наистина бих искал.
И аз също, би могло да бъде хубаво.
Но ти никога няма да можеш да ми простиш, нали?
Мога да ти простя това, че ме напусна. Но не и, че я уби!
Не отговори на нито едно нейно писмо.
Няма значение. Тя трябваше да се научи да забравя
и да продължи да живее като всички останали.
Можеше да бъде хубаво. Можеше да бъдем добри приятели.
Цял живот съм мечтал за това.
Но сега нещата са различни. Изгорих всичките си мостове.
Моето време изтича.
Какво имаш предвид? - Аз се провалих.
Нямам къде да отида.
Научил съм се само как да воювам и защитавам страната си.
Но кой ще ме защити сега? Вече не съм войник в разузнаването.
Не го прави. Не си проваляй живота.
Все още си млад. Отиваш в задънена улица.
Вече съм в задънена улица! Нямам къде да отида.
Нямам дом, нямам майка.
Нямам родина. В този град, не познавам никого.
Познаваш мен. - Не те познавам. Ти си ми чужд.
Тогава опитай да ме опознаеш!
Аз също съм загубен, също изгорих всичките си мостове.
Но аз съм баща ти, Моше.
Този, който не ти е купувал биберони, който не ти е чел поеми на Алтерман,
но все пак съм баща ти, ще се грижа за теб.
Спри! Спри, Моше. Къде си мислиш, че отиваш?
Какво си мислиш, че правиш? - Идвам към теб.
Идвам към теб. - Къде?
Това е Америка.
Страната на неограничените възможности. Имаме толкова много възможности.
Как е супата? - Скапана.
Translation ZALMEN BEHAR
Посвещава се на баща ми
Сценарист и режисьор: Амос Колек
В ролите: Моше - Моше Ивги Цах - Ран Данкер
Йоланда - Карен Йънг Шийла - Филис Съмървил
Шимон - Цахи Град Мусаев - Арнон Цадок
Спенсър - Итън Гулд и други